Det här är Jorden. Men det visste du nog redan.
Du kanske visste att människorna var skyldiga till allt som hände.
De gjorde så allt land och hav blev obeboeligt.
Sen åkte de bara därifrån. De lämnade hela planeten att dö.
Det hade vi också gjort om det inte varit för min morfar Kraken.
Japp, där är han. Fast så läskig är han inte. För det mesta.
Morfar samlade ihop alla han kunde-
- och tog oss till den enda säkra platsen - en grotta på havsbotten.
Här är det. Håll i er!
Ja, det är okej.
För att vara ett hål på havets botten som man aldrig nånsin får lämna.
Till bankettsalen! Genast!
Nu hade ni tur. Ni ska få se nåt som ni aldrig har sett förut.
På era platser! Är alla klara? Och... ljus!
Fint!
- Grattis på överlevnadsdagen! - Jösses...
Titta mot scenen och välkomna Vidundret från havets djup.
Jättebläckfisken som möjliggjort allt.
Den enda i sitt slag - Kraken!
Vi har hållit oss levande i ännu ett år. Låt nu festligheterna börja!
Bravo!
I år har vi sammanställt en meny som ni alla kommer att tycka om.
Verkligen? Igen?
Slem? Samma som i fjol.
- Exakt samma som i fjol. - Var det inte det jag sa?
- Ursäkta. - Bästa dan nånsin...
Vet du vad som vore bra? Om Kraken lät oss simma ut dit.
Det kommer aldrig hända.
Sluta prata om att simma ut dit. Där ute är det läskigt.
- Evo, vad gör du där? - Gömmer mig.
Det är fest. Det är helt ofarligt.
Kannibalskarnevalen år 35 började som en fest.
Dags för presenterna! Jippi!
- Grattis på överlevnadsdagen. - Tack så mycket.
- Grattis på överlevnadsdagen. - Hur visste du?
Vad sa jag? Samma gamla strunt. Alltid samma sak.
Men jag har faktiskt en överraskning åt mina bästa vänner.
- Blunda nu. - Det gör jag inte. Det blir läskigt.
Okej. Titta nu!
- Det sa jag ju! - Vad är det där?
- Era presenter. - Evo fick ett huvud, jag en rumpa?
Rumpan är också viktig. Utan rumpa...
Du respekterar mig inte för att jag är liten.
Det stämmer inte. Ta foten.
- Jag fixar nåt när jag simmar ut. - När du gör vad?
Vad har jag sagt om att simma ut? Du sätter oss alla i fara.
Det är extra allvarligt när du är mitt barnbarn och tronens arvinge.
Du är impulsiv och vårdslös. Du tänker bara på dig själv.
Hur ska du kunna ta över sen?
Om vi ska klara oss behöver vi en stark ledare.
Jag vill inte bara hålla mig levande. Jag vill känna mig levande.
Det är sista gången jag säger det. Gör mig inte besviken igen, Bläckis.
- Varför är han aldrig stolt över mig? - Okej, festen är slut.
- Vi måste jobba. Vilka är frivilliga? - Jag vill! Jag, jag, jag! Hallå!
- Jag behöver en underhållnings... - Samordnare?
- Ja, för dans och... - Sång! Det fixar jag! Inga problem!
- Okej, om ingen är frivillig... Du! - Vem? Jag?
Du måste skoja. Så himla orättvist!
Evo! Stick med din nattlampa till barnkammaren för läggdagstjänst.
Ja, bebisar! Lita på mig!
- Bläckis, luffasvampen ska rengöras. - Absoluffa!
Som i... Nej, glöm det.
Men jag då? Det är inte sant. Ibland känner jag mig helt osynlig.
Om du är osynlig är det ingen som märker om du följer med mig.
Din morfar straffar dig!
Att hålla kvar mig här är straff nog.
- Kommer du? - Nix-eli-pix.
- Räddhare! - Jag är en räka.
Kolla in de här coola grejerna! Otroligt! Vem hittade det? Jag.
Jag simmade ut och utforskade. Jag är en pionjär.
- Spiran tillhörde nog en kung. - Bläckis!
De kallade till nödinspektion. Bytte du filtret?
Luffasvampen!
Men var? Kom igen! Kom igen, kom igen!
Det här får duga.
Så! Så rent att man måste hitta på ett nytt ord för att beskriva det.
- Bubblor! - Skumt ord, men visst.
- Titta hur "bubblor" vattnet är. - Nej, Bläckis. Bubblor!
Vart ska du nånstans?
Du ska alltid ställa till med nåt! Kom tillbaka hit, Bläckis!
Bläckis!
- Coolt. - Hej.
Nu är det dags att sova...
Nej, nej, nej, nej, nej!
Tappa inte barnet. Tappa inte...
Kom tillbaka hit! Bläckis!
Säg nu sanningen och ljug inte. Jag ser rakt igenom dig.
Okej, jag stal 40 miljoner ägg. Ingen kan uppfostra så många barn.
Lämna tillbaka dem nu. - Nästa ärende!
Ursäkta mig. Nån bytte ut filtret mot en människotillverkad svamp.
Fast vad som är bra är att det doftar citron här nu.
Fixa det nu!
Du kanske ska undvika din morfar ett tag.
Det är bäst om jag undviker morfar ett tag.
Bra idé. Hur kom du på det?
Vad händer i mitt rum?
Morfar! Morfar, det är mina grejer!
Jag låter inte världen utanför påverka dig nåt mer!
- Sluta! - Alla här är medlemmar i ett lag.
Vi stöttar och lyssnar på varandra. Så har vi överlevt i alla dessa år.
Arbetar man inte med laget arbetar man mot det.
Så är du en lagspelare eller inte?
Morfar, jag...
Ja, fundera på det. Och under tiden - stanna på ditt rum.
Jag vill inte se dig förrän du har räknat till tiotusen!
Han har rätt. Jag är en besvikelse. Men om jag lyssnat på morfar-
- hade jag inte hittat de här fantastiska människoprylarna.
Vänta. Jag glömde nästan...
1, 2, 3, 4, 5, 6, 7, 8, 9 - tiotusen! Jag är ingen höjdare på matte.
Tack, Alfonso. Du dansar också jättebra.
Ska du inte räkna till tiotusen?
Det har jag gjort, typ. Nu ska jag ha roligt.
"Alice, vill du hänga med?" "Ja, Bläckis. Tackar som frågar."
Den lilla fisken simmade genom det blå vattnet och fisken sa...
- Ursäkta. Och den lilla fisken sa... - Häng med på upptäcktsfärd!
- Upptäcktsfärd? Vem pratar du med? - Ha så kul i mörkret. Dröm sött.
Fisken fortsatte. Vad skulle ske? Nåt farligt?
Läskiga monster med vassa klor, gifttentakler och blodisande skrik?!
Jag sticker!
- Bläckis! - Aj! Hej, Evo.
- Barnkammaren är för otäck. - Ska vi?
- Nej! Ska du inte stoppa honom? - Nej, jag är faktiskt lite nyfiken.
Det är ändå ingen som märker om jag försvinner.
Wow! Jag har alltid tänkt mig att Utanför skulle vara mindre.
Hör ni! Kolla! Det är grymt coolt!
- Vad är det där? - Det är din skugga.
Titta. Lys bort mot den där klippan.
Ser du? Inget att vara rädd för.
Wow. Jag önskar att jag var så stor.
- Förlåt. - Vad är det där?
Äh, kom igen! Alla vet ju att det här är en... hatt.
- Och det här är en båtmotor. - Vad är en "båt"?
- Det här är en båt. - Är du säker? Den ser farlig ut.
Snälla! Jag vet mer om sånt än ni.
Bläckis!
- Sluta larva dig, Bläckis! - Man måste leva lite, Evo!
Kom igen, Alice! Ja!
Du har nog faktiskt rätt, Bläckis. Det är inte alls så farligt här ute.
Okej, det var lite mycket.
Hoppa, Alice!
Vad var det där? Fes du nu igen, Ramiro?
Tillbaka till kolonin!
Håll ihop! Vi måste evakuera! Lämna inte kvar nån!
Åh nej! Stick, stick, stick!
Nej!
- Stick! - Nej!
Åh nej!
Allihop, ut!
Kom igen!
Fort!
Nej. Vi är fast.
- Vad har jag gjort? - Bläckis! Var är du?
- Vi är här ute. Är ni oskadda? - Ja. Vi är fast, men vi lever.
- Vi ska få ut er. - Hjälps åt att flytta klippblocken.
Det går inte. Om vi inte kan rubba de här klippblocken så är det kört.
Allt är mitt fel. Jag simmade ut. Förlåt. Det måste finnas ett sätt.
- Kanske... Nej, det är omöjligt. - Vad då? Vad då, morfar?
Jag vet inte om han lever. Havet är så stort att du aldrig hittar honom.
- Vem då, morfar? - Min gamle vän Nathan, vitvalen.
- Bara han är stor nog att rädda oss. - Var är han?
När jag tog ner kolonin hit var Nathan tvungen att stanna.
- Det var i Människostaden. - Vi sticker dit!
- Du vet inte var Människostaden är. - Det är sant.
Simma väster, förbi Domedagsmuren och den sovande jätten-
- och över Järnbergen. Skynda dig. Jag vet inte hur länge vi klarar oss.
Lugn, jag fixar det. Jag lovar.
- Kom nu, hörni! - Jag ser till att ingen tar sig in.
Om vi inte följer med klantar Bläckis säkert till det igen. Vad gör vi då?
- Okej. Det är nog sant. - Vi håller koll på varandra.
Okej? - Du, Bläckis, vänta!
Wow! Det är oändligt.
Vad är alla så rädda för här ute? Här finns inget.
- Titta bakom dig. Det är inget. - Var?
- Alice, fly! - Det finns inget att vara rädd för.
Det är det jag är rädd för.
Så roligt. Milda makter.
Vi har ett uppdrag. Ett litet inget får inte hindra oss.
- Vad sägs om ett stort något då? - Domedagsmuren!
Varför döpte de den inte till Muntermuren eller Fruktkakefasaden?
- Lugn. Vi simmar runt den. - Vi ska igenom, sa Kraken. Kom!
Nej, han sa att vid Domedagsmuren så ska vi simma runt.
Jag vet att han sa att vi skulle simma igenom.
- Runt! - Igenom!
Han sa: "När ni kommer till Domedagsmuren, kom hem igen."
- Vad? - Följ bara efter mig nu.
Hela röran är mitt fel. Följ efter mig bara.
- Okej, lillsnillet. Vad gör vi nu? - Vi simmar in tillsammans. På tre.
- Ett, två, tre! Ni skulle simma in. - Det skulle du också.
- Jag försöker leda er. - Kolonin räknar med oss.
Just det. Ett, två, tre - nu!
Ni ser. Det var inte så farligt. Vänta, var är Evo?
Vad skriker vi åt? Vi ser ut att komma igenom där.
Alice, du tar den, jag tar den här och Evo, du tar den i mitten.
- Ska ni svika Kraken? Kolonin? - Nej!
Då sätter vi på våra stridsansikten och sticker!
Det där var kul. Vi gör det igen!
- Hörni. Titta på det där. - Lever den?
- Det kanske är Nathan. - Bra. Då är vi klara.
- Efter oss, Nathan. Hemåt! - Vänta! Det där är ingen val.
- Det måste vara den sovande jätten. - Sch! Du väcker honom.
- Nån där inne vet kanske vart vi ska. - Eller gör konfetti av oss.
- Woaw! Vilken ingång! - Kan det inte vara en utgång?
Nåt rörde sig! Åt det hållet!
Massor att titta på.
Och mycket att bli rädd för.
- Vilka var det? - Vet inte. De såg otäcka ut.
Jag ska se om de är kvar.
Nu fattar jag! Kom och kolla! Det är supercoolt.
- Vad vill de oss? - Den där var gullig.
- Den där ser ganska korkad ut. - Fattar ni inte? Det är ju vi.
Vilken lättnad. Sluta glo på mig!
Nån kommer.
Här har ni Norma, världens mest glamorösa vampyrbläckfisk.
Ni har så klart hört talas om mig.
- Inte precis. - Hon kanske var stor förr i tiden.
Jag är stor. Det var Titanic som blev liten.
Nej, inte precis. Jag tar tillbaka det där.
Hej. Jag heter Bläckis. Det här är Evo och Alice. Vi är typ nya här.
Fans! Ni har äntligen kommit för att dyrka mig.
- Vi måste hitta Människostaden. - Åh. Människostaden.-
Där gjorde jag min triumferande scendebut i ett jätteglaspalats.
Människorna applåderade och applåderade och applåderade...
- Vi har lite bråttom. - Avbryt inte!
Jag var dyrkad och förföljd av kärlekskranka beundrare.
Till exempel greven där.
Tyvärr är han dålig på att förföra nuförtiden, men vilka kindben!
Du kanske kan lysa upp mitt liv. Vad säger du, snygging?
Jag är rädd för att binda mig.
Nej, skräckslagen.
Men allt det var för så länge sen.
Innan människorna förstörde haven och sänkte min karriär.
Så jag drev runt i havet tills jag hittade detta underbara hem.
Fast det är aldrig nån som hälsar på. Förrän nu.
Vi skulle gärna stanna, men nu måste vi faktiskt vidare.
- Vår koloni är i fara och... - Det får ni inte göra.
- Varför inte? - Ni kom lagom till min uppvisning.
Och ingen går mitt under en föreställning, för annars...
- Leta efter utgångar. - Det finns inga. Vad gör vi?
Och nu, den vackra, den underbara Norma!
Åh, sluta, ni är så snälla. Tack så hemskt mycket.
Alla är väck jag ensam är kvar
en drottning i havet jag är
här är ett förfall men det här är mitt kall
en drottning i havet jag är
- Det är rätt svängigt. - Är du knäpp? Vi sticker!
Inte än! Du hörde henne. Hon kom från Människostaden.
Vi måste få reda på var den ligger.
Ner under ytan, en vattenfylld show
och stjärnan på scenen är jag
min storhet ska spridas till alla en dag
för ni ser jag är störst i mitt slag
plötsligt ett isberg, vi sjönk ner ni tror det är en misär
det är ett vrak, men min ensak för jag gillar det just som det är
Hej, matrosen.
Jag har stil, jag har grace och ibland lite gas
men det är en del av min charm
alla är väck jag ensam är kvar
är kvar, är kvar, är kvar är kvar, är kvar, är kvar
är kvar
- Flytande ovationer! Fantastiskt! - Igen! Igen!
- Mer? Är ni helt galna? - Jag har en plan.
- Igen! Mer! Improvisera nånting. - Bra idé. Vad ska jag göra?
En ung skådespelerska på väg till Människostaden.
Jag minns det som om det var i går. Väskan packad-
- och jag styr kosan mot stans flottaste boulevard... Broadway.
- Hur kommer man till Broadway? - Övning, min gosse, övning!
Åt vilket håll simmar man? Alltså, härifrån.
Längs den varma västgående strömmen. Ser ni? Nu far jag iväg!
- Västgående strömmen. - Hur lång tid tog det?
Sex dar fulla av förväntan.
Med ett stopp för att kyssa en haj på Skräpön i närheten av Järnbergen.
Skräpön, Järnbergen... Är man framme sen?
Nej. Först svävar jag genom korallravinen. Det är så vackert!
Nu, Long Island. Och sen den stora bron vid stadens fot!
Hoppsan! Där far min väska iväg.
Korallravinen, Long Island, stor bro. Vi hittar! Sätt fart!
Va? Jag har ju precis börjat. Ingen simmar iväg från Norma!
Mina fans är trogna till slutet! Och slutet är närmare än ni tror!
För jag ska förgöra er!
- Vad gör vi? - Följ efter mig.
Kallar du det skådespel? Jag har sett läskigare clownfiskar.
- Jag ger dig en halv sjöstjärna. - Jag typ gillade det.
- Sch! Spela med. - Buu!
Idioter! Ni vet inte vad konst när-
- om det så filéar, panerar och steker er! Ryggradslösa amöbor!
Ut med er!
- Där! En utgång! - Nej! Vänta! Kom tillbaka!
Jag vill inte se det här.
Nej! Försvinn inte!
Visst! Vem bryr sig om er?
Jag behöver inte er. Jag har fortfarande min underbara publik.
Herrejösses. Tur att vi fortfarande lever.
- Okej. Nu då? - Vi ska ta den västgående strömmen.
- Känner ni? Den varma strömmen. - Den varma västgående.
- Jag kunde inte hålla mig längre. - Usch! Evo!
- Där! - Wow! Det är som en kulle av stål.
Nån i den kanske kan berätta var Järnbergen ligger. Vad då?
Vi ska simma över och västerut.
Det borde ta oss till Long Island och den stora bron. Vi fixar det här!
- Vi har kommit utanför strömmen. - Jag känner den. Hitåt!
- Hej. Hur är det med dig? - Jag är hungrig.
- Jag kanske kan hjälpa dig. - Stilla. Jag ska ta dig i en tugga.
- Vet du inte vem du äter? - Nej, det dödar romantiken i det.
Jag är mycket viktig. Äter du mig så blir mina vänner väldigt arga.
Vänner! Väldigt arga vänner!
- Din stickreplik. - Min stickreplik?
- Jaså, så du har vänner? - Verkligen bra vänner. De är...
- Gråter du? - Jag har aldrig haft en vän.
Jag bor bland sopor och har inte sett en annan levande varelse på åratal.
Vi är levande varelser. Vi kanske kan bli vänner.
Visst. Fast nu vill jag äta upp dig.
Inser du inte problemet? Vad ska jag ta mig till?
- Om du frågar mig... - Ät dem!
Nej! De är inte mat, de är vänner. Delikata små vänner.
Äter man sina vänner vill de inte vara vän med en. Skärp dig nu.
- Vi sticker! - Var är strömmen?
Vi sticker härifrån.
Hejsan. Jag är jätteledsen för det. Jättepinsamt. Kan vi börja om?
Jag heter Maura. Angenämt.
Jag är Bläckis. Detta är Evo och Alice.
- Vi ska till Människostaden, så hej. - Fly för livet!
Resan är farlig. Jag kan skydda er mot rovdjur.
- Du är ett rovdjur. - Värre rovdjur.
Jag lovar att inte äta upp er. Ni har mitt ord. Får jag följa med?
- Snälla! Lämna mig inte ensam! - Tja... jag... jo, vi...
- Visst, kom då. - Bläckis!
Ursäkta. Maura, va? Vackert namn. Får jag prata med min kollega här?
Är du helt galen?!
- Vet du hur många vänner hon ätit? - Ursäkta.
Hörde du inte vad hon sa? Hon lovade att inte äta upp oss.
- Hon har en ärlig uppsyn. - Och en käke som kan hakas loss.
Jag litar på henne. Okej, hörni, nu kör vi!
Jag tror knappt det är sant! Hur ska jag tacka dig? Tack så mycket!
Vänner äter inte vänner, vänner äter inte vänner...
Medborgare, hjälpen är på väg. Bläckis hittar Nathan, jag lovar.
- Håll er bara lugna... Vad är det? - Inget, det var inget.
Nej. Vad var det som var så viktigt att du avbröt mig?
- Vi kanske ska prata där borta...? - Vi har inga hemligheter i kolonin.
- Jag vill inte vara till besvär. - Kom och säg vad du har på hjärtat.
- Säkert? - Gör det bara.
Hej, allihop. Ännu en spricka har öppnat sig. Mer lava rinner in.
Det går inte att stoppa. Vi verkar ganska rökta.
Var det fel att lita på Bläckis?
- Håll farten nu, hörni! - Bläckis, vi har simmat i timmar.
Jag är så hungrig. Vad är det med dig?
- Jag är inte rädd att du ska äta mig. - Lugn, jag gillar inte marulk.
- Vill jag lysa äter jag en glödlampa. - Jag är inte rädd.
Kom igen, hörni. Vi tar en paus när...
Hur kan Kraken ha hållit mig ifrån allt det här?
- Kan vi stanna och njuta en stund? - Nej, vi måste komma vidare.
Ja, det var det jag menade. Vi simmar ännu fortare!
- Han är inte bra på att lyssna, va? - Du märkte det?
- Bläckis, kan vi ta en paus? - Du, Bläckis, vi är utmattade här.
"Jag är trött, jag är törstig. Vatten! Vatten!"
- Men vi är ju redan i vattnet. - Just det, det var ett skämt.
Vad kallas en bläckfisk utan humor? Middag!
Jag har en idé. Vi vilar här. Det är så vackert.
Jag är utmattad. Vi tar en paus.
- Det sa jag ju, men du lyssnar inte. - Okej. Ni hade bara behövt säga nåt.
- Tjejerna här och vi där uppe. - Jag ligger bra här.
Jag håller vakt. Jag kan inte sova.
En av dina godnattsagor kanske gör dig sömnig.
Tror du? Okej. Det var en gång en modig fisk...
- Ingen djuphavsmarulk då? - Jo. Avbryter du så får du sticka.
Hur som helst, den här marulken som hette Revo var så modig-
-att han vågade simma överallt.
Han var helt orädd.
Han kunde typ ge sig på vilka fiender som helst.
Prisa Neptunus. Han gick mig på min sista nerv.
Du hade rätt, Bläckis. Det är verkligen vackert här ute.
- Jag vill visa morfar det en dag. - Det får du. Nu sover vi.
- Tack. - God natt, Bläckis.
- God natt, Maura. - God natt, Alice. - God natt.
Vänner...
- Maura! Maura! Släpp ut oss! - Var?
Här! Du åt upp oss!
Hej, hörni. Är det morgon?
Åh nej.
- Jag visste det. Det är ditt fel. - Mitt fel? Hur kan det...
Jag fixar det här. Ut! Ut!
Vi ger henne en chans att fixa det. Innan matsmältningen tar kål på oss.
- Nu vet jag. Få mig att slappna av. - Jag ska skjutas ut ur din rumpa.
- Evo, håll tyst. - Vad kan vi göra? - Klia mig på magen. Sluta!
Det kittlas! Högre!
Längre ner. Längre ner. Förlåt.
- Prova att sjunga. Nånting fint. - Jag kan sjunga.
Bläckis är en bläckfisk som inte lyssnar på sina vänner
jag säger det rakt ut det här är precis vad jag känner
- Usch! Vad äckligt! - Det var nära ögat.
- Nu mår jag bättre. - Det gör inte jag.
- Jag fixar det här. Tryck! - Andas!
- Krysta!
- Du klarar det, Maura! Kom igen! - Krysta!
- Gratulerar, Maura. - Jag är så stolt. Du får inte dia.
Skyll inte på offret! Vilde!
Okej då, vi lever allihop.
Allt var bara ett stort missförstånd. Och det ska vi lära oss av.
- Vad är det som luktar? - Varför tittar ni på mig? Aj!
- Vi närmar oss det Norma talade om. - Underhållningsgrejerna?
Nej, Long Island. Då är vi precis i närheten av Människostaden.
- De har verkligen förstört stället. - Här borde vi kunna hitta Nathan.
- Inte många gömställen för en val. - Hoppas det, han är vårt enda hopp.
- Evo, sluta! Jag simmar där bak. - Glöm det efter din nattmacka förut.
- Din andedräkt ger mig mardrömmar. - Jag har medicinska besvär.
Är mord ett medicinskt besvär?
Vänta! Inte så fort!
Hörni? Hörni!
Titta där! Det är bron som Norma pratade om. Vi måste vara nära!
Fantastiskt! Nu har jag sett allt.
- Jag är fullkomligt mållös. - Nej, nu har jag sett allt.
Evo, lys här. Evo? - Var är Evo? Du har väl inte...?
Nej! Man äter nån en gång och de glömmer det aldrig.
- Han är ju där. - Hör ni inte? Nån skuggar oss.
- Vem vill följa efter oss? - Jag känner till såna här kvarter.
Fäll in fjällen och kolla stjärtfenan.
- Hur är det möjligt? - Seriöst. Se er för.
- Pratet sinkar oss. Vi fortsätter! - Förlåt kallpratet då. Du vet bäst.
Det knäpper! Knäpper! Det knäpper överallt!
Nu knäpper jag!
Fokusera! Vi ska bara förbi bron och sen är vi i Människosta...
Jättekrabbor!
Och vart är ni på väg då?
Vi vill inte ha nåt bråk, herr otroligt stora krabba.
- Vi ska till andra sidan av bron. - Det tycker inte Rico.
Vi menade andra andra sidan av bron. Åh, vi är framme. Hej då!
Rico dödar er nu!
Du missar vår spännande, skandalösa och dödsföraktande historia.
- Spännande historia? - Ja, som Alice berättar jättebra.
Ja, den handlar om Evo och berättas bäst i första person.
- Av Maura. - Roa mig eller bli ceviche!
- Ceviche? - Marinerade i limejuice och chili.
- Det hände min kusins familj. - Hemskt! Fast aptitretande.
Rico väntar.
En svamp, en kammussla och en rabbin gick in på en bar...
- Nej! Svampar kan inte gå. - Det är en vits.
- Det är omöjligt. - Vitsar behöver inte vara möjliga.
- Varför äter en kammussla en rabbin? - Han ska ta en drink med honom.
- Återigen, helt osannolikt! - Två blåsfiskar gick på bio...
Sluta skämta! Rico säger... dansa!
- Bläckis, jag fixar det här! - Alice, sluta!
- Jag sa dansa! - Dansa?
- Menar du... - Använd dina sju armar.
- Åtta. - Inte länge till. Gör det!
- Jösses... - Allihopa, kom igen!
Spel upp, killar. Kör så det bubblar nu.
- När jag var en liten gullig tjej -Menar du i dag?
Jag sa till mamma att sång var min grej
hon svarade då med ett leende och sa
räkan min du måste dansa
dansa
din rackarns lilla räka ska du stå där och bräka?
Dina ben är väldigt smala som benen på en svala
Pinsamt!
Dina moves är löjligt stela kom inte här och vela
du är så hes och kraxig nu ringer jag en taxi
var inte fånig, lilla söta räkan
- Skaka på ditt skal -Skaka på den!
Var inte fånig lilla söta räkan
skaka på ditt skal
din stil får mig att flabba din stela gamla krabba
mina grymma moves kan ni inte slå Rico han visar var skåpet ska stå
inte så illa för en stor krabba
dina ben är faktiskt ganska snabba
hjärtat bankar, du är i mina tankar jag skakar i mitt skal
jag tappar andan, allting snurrar jag skakar i mitt skal
Det kan du glömma!
Lilla räka, du gör mig galen jag ser fram emot finalen
Det var snällt.
Söt och snäll är du, din bjässe nu har du fångat mitt intresse
stanna hos mig, du gör mig svag så dansar vi tills natt blir dag
hjärtat bankar, du är i mina tankar jag skakar i mitt skal
jag tappar andan, allting snurrar jag skakar i mitt skal
hjärtat bankar, du är i mina tankar jag skakar i mitt skal
jag tappar andan, allting snurrar jag skakar i mitt skal
Jag gillar att skaka med dig!
Grymt! Fantastiskt! Tack så jättemycket! Hej då!
- Ni gillar verkligen mig! - Alice, kom nu. Vi sticker.
- Ska du lämna Rico, min älskling? - Men, älskling, jag...
Du ska bli Ricos fru. Jag offrar mitt skal och min ena klo för dig.
Jag är smickrad. Det är trevligt att uppskattas för en gångs skull.
Du och Rico får många barn. Vackra små, hälften krabba, hälften räka.
Vi kan kalla dem för "kräka". Vilka dansare de skulle bli.
- Det är helt galet, Krabbis. - Lämna mig inte. Du lovade.
Åh, jag... jag...
Rico, gracias. Jag ska aldrig glömma det här ögonblicket.
Rico hatar att se dig sticka, men han älskar att se dig gå iväg.
- Det är sorgligt att se. - Titta inte!
- Var det där nödvändigt? - En sista sak, min kära!
- Se upp för det glada ansiktet! - Kom nu!
Det glada ansiktet!
- Fantastiskt. - Genialiskt.
Tycker du verkligen det?
Om jag inte tvingat dig dansa skulle krabborna aldrig låtit oss passera.
Ibland behövs bara en visionär, en sån som undertecknad.
Vi är framme! Människostaden!
Det är helt otroligt.
Ja. Otroligt... tomt.
- Varför bygga och sen förstöra det? - Jag trodde de skulle vara smarta.
- Det stora är kanske Nathans hus. - Vi kollar det!
- Nu kör vi. - Inte så fort, Bläckis!
Vänta på mig!
Wow! Det är helt fantastiskt! Titta! Vad är det där?
Kom hit! Vi måste vara försiktiga. Ska vi inte leta efter Nathan?
Kom igen, Evo. Din glädjedödar. Nu har vi lite kul!
Titta. Vad är det här? Den är äcklig. Jag vill ha den.
- Jag tror att det är en människa. - Nej, de ska vara större.
- De är inte så imponerande. - Låt mig ta hand om den där.
Klen. Och den är inte ens god.
Kom nu! Vi ser vad vi kan hitta.
- Man ser inget. Evo, gör din grej. - Ja, Bläckis.
- Åh nej! Simma! - Vart då? Vi är omringade!
- Det är ditt fel. De äter oss råa. - Tyst! Är det hans föräldrar?
- Förlåt att vi åt dina barn. - Nej, Bläckis! Kom tillbaka!
Sir.
Vad?
Iväg!
- Människorna verkar ha problem. - Det här stället är coolt.
Vi kanske ska sticka.
Oroa dig inte, morfar. Vi hittar Nathan.
- Allihopa, nu drar vi. - Varför tänkte inte jag på det?
- Okej, Nathan, här kommer vi. - Hur då? Vi vet inte var vi är.
Vi simmar tillbaka. Vänta. Vi vet inte var vi är.
Vänta. Låt mig tänka nu. - Nathan!
Nathan! Nathan!
Är det det bästa du kan komma på att göra?
- Skrika "Nathan"? - Ska jag skrika "Beatrice" då?
- Jag borde stannat hemma och dött. - Ingen ska dö.
Det kanske är en kass plan, men bättre än inget. - Nathan!
Det är han. Varför skrika sitt namn? Om inte han också är vilse. Åh nej!
- Ska jag äta dig och tysta dig? - Ta det kallt.
Nathan!
Nathan! Titta, den där! Jag såg bilder på en sån i skräphögen!
Den går jättefort. Vi kan åka runt hela stan tills vi hittar honom. Kom!
- Jag hade inte bara hoppat på... - Kom igen, in med er nu!
- Håll i er nu. Nu kör vi! - Vi rör oss inte.
- Vi kanske ska ropa "Beatrice"? - Vänta lite.
Man ska bara dra ut den där och...
Och hur ska vi stanna?
- Ljus i tunnelns slut. Är vi döda? - Inte än, men snart är vi det!
Nej! Vi kraschar! Hoppa!
Det var nog ändhållplatsen!
- Titta där! Det glada ansiktet! - Hitåt, hörni!
Nej! Krabban sa att vi skulle akta oss för det glada ansiktet.
Åh nej! Jag gillar inte det här!
Vi kommer dö! Vi kommer dö!
- Det var nära ögat. - Var var du?
Zombiefiskar!
Du måste skämta!
Nej, vi är fast! Vi kommer dö!
Vänta! Vart ska du?
Kämpa, Evo! Kom loss!
Vi slipper dem ett tag. Nathan är säkert bakom där.
Vad håller du på med? Är du galen eller bara korkad? Vi höll på att dö.
Kraken sa att vi skulle simma igenom Människostaden, så det gör jag.
Rico sa vi skulle hålla oss borta. Vi simmar tillbaka!
Ska du lyssna på krabbor eller ska du lyssna på... mig?!
Jag tror inte att vi är kvar i Människostaden.
- Vad har du gjort med Maura? - Jag är Maura. Vem är du?
- Jag är Evo. - Det där var en sjuhelsikes åktur!
Du gör som du vill med oss i släptåg och nu dog vi nästan på kuppen!
Men ni dog inte, va? Tack vare undertecknad. Aj!
- Vad försöker du säga? - Vi är ett lag. Lita på laget.
- Det gör jag. - Det verkar inte vara din grej.
Du spolade just bort oss från Nathan och alla chanser att överleva!
- Lägg av. Det här är ju löjligt. - Vi visste inte var Nathan höll hus.
Nu vet vi inte ens var kolonin ligger och allt är ditt fel!
Hjälp mig, Maura. Alice anklagar mig för allting. Det är helt fel.
Nej, helt fel var att jag åt upp Evo när det var dig jag borde ha ätit!
- Bra att du kämpar mot instinkten. - Vänner bestämmer saker tillsammans.
Om det handlar om det med zombie- fiskarna så följde jag min magkänsla.
Om jag alltid följde mina magkänslor vore du på väg genom mina tarmar nu.
- Maura, jag... - Det är slut mellan oss!
- Var hälsade, märkliga varelser. - Ska han säga!
Välkomna till det största äventyr som Jorden nånsin skådat: Arken 3!
Kolonisationsteknik när den är som bäst.
Jag är befälhavare Darcy. Tillåt mig presentera min besättning.
Vår säkerhetschef, den fantastiske Luigi.
Och vår briljante vetenskapschef professor Ralph.
- Hej! - Hej.
- Lägg av! Har du hål i huvudet? - Ska du börja nu igen?
- Teknikerna är inte att leka med. - Vad ska vi leka?
- Är ni människor? - Nej, inte än. Men det blir vi.
Det blir vi.
Ursäkta, jag blir lite spattig när jag kommer på en elak plan.
Jag menar en listig bluff. Nej, ett varmt välkomnande.
- Just det. Hur kan jag hjälpa er? - Du känner inte till valen Nathan?
- De letar efter Nathan! Ja, honom... - Inte hört talas om här. Så ledsen.
Men vi kanske kan spåra den där Nathankillen inne från vårt skepp.
Följ med ombord, så ska vi se. Vi har ett avanderat ekolodsystem.
- Kanon. Jag är dödshungrig. - Följ med mig. Vi ska ta hand om er.
Vi ska ta mycket väl hand om er.
- Varför lurade du dem? - Sch! Jag ska förklara.
- Ralph, ge dem rundturen. - Hurra!
Här är väggar. Vi har massa såna. Här får vi våra proteinpellets.
Så gott.
- Men vad har ni för uppdrag? - Ni ska få se.
Välkomna till Arken 3. Jag är doktor Marvin Laird.
Jag ska berätta om vårt uppdrag. Forskarna har hittat en planet-
- med allt vi behöver för att livet på Jorden ska överleva.
Alla kvarvarande människor har redan åkt dit med Arken 1.
Hack i häl har vi Arken 2 med Jordens alla landdjur.
Sist ut kommer Arken 3 som vi ska fylla med marina arter.
Fiskarna samlas in av tre av jordens mest intelligenta vattenvarelser-
- som räddats från de bästa djurparkerna på hela planeten.
Att frakta marint liv ger utmaningar-
- som vi har löst genom den mirakulösa blixtnedfrysningen.
Aj.
Vi är lastade till bristningsgränsen. Varför ska du tvunget ha med dem?
Du är lika smart som du är snygg. Nu gäller kvalitet, inte kvantitet!
Låt mig förklara för er.
Vi har gädda från Finland och flundra från Island
och massvis med kräftor från Bonn
vi har lådvis med tonfisk vår lax är helt episk
och en narval som vi döpt till John Hej, John!
Men just dom som nu kom är en helt annan grej
när vi visar våra troféer då ska ni få se på ståhej
släng tillbaks dom i spat varenda fisk utan gnat
för dom som nu kom ska vi ha det här är tjugofyra karat
slängs tillbaks dom i spat varenda fisk utan gnat
för dom som nu kom ska vi ha det här är tjugofyra karat
vi slår dem med häpnad, exotiskt hypnotiskt, det här går ju på räls
hjulen de snurrar och människor hurrar
när vi våra gåvor dem ger
- vi får allt vi vill ha - Ja, det låter ju bra
jag lovar, du får allt du ser
ett hus med ett jättegarage manikyr och massage
vi får nog inte plats länge till
det behövs snart ett större tonnage
- Vi badar i pengar! - Har sju, åtta drängar!
- Tänk större! Större än störst! - Vad är större än störst?
- En befordran? - Till general? Dörrvakt?
- Bättre upp, Luigi. Till människa! - Jättebra. Vänta, vad sa du nu?
Människan låter oss då dansa en dans eller två
vi får människokropp med ny hjärna och knopp
och byxor kommer vi få
- Byxor? - Byxor!
Visst, varför inte?
Vi blir del av den arten förfinad och perfekt
- med deras bioteknik - Och deras nanoteknik
och deras byxor
Där hörde ni. Uppdraget sammanfattat.
När är den stora avfärden? Kolla räkneverket på skärmen.
En timme till avfärd.
- Om de rymmer innan vi åker då? - Överlåt det där åt mig.
Vi ses på den nya Jorden. Jag är 47 % säker på det.
- Och i dag ska vi åka upp i rymden. - Vi kanske skulle följa med dem.
Titta på alla ljusen där uppe. En hel himmel full med lyktfiskar.
Vi ska ingenstans. Vi måste rädda kolonin och måste då hitta Nathan.
Så klart. Bra fokus där. - Luigi, ta våra gäster till ekolodsrummet.
- Det ska bli, chefen. - Tack!
- Varför är du inte med dina vänner? - Jag tycker inte Bläckis är min vän.
- Han verkar ju vara en snäll kille. - Vänner ska ju ta hand om varandra.
- Därför sa han allt det där om dig. - Vad sa han för nåt?
- Ingenting. Det angår inte mig. - Berätta vad han sa!
Jag tycker inte att du är lika dum som en säck med mögliga alger.
- Eller ful som en hälleflundrarumpa. - Jag ska äta upp honom levande!
Lugn nu. Människorna lärde oss att respektera sina lagkamrater.
- Jo, Darcy, jag tänkte... - Ett ord till och... du får en godis.
- Och om jag säger två ord? - Två godisar.
- Om du säger dem till dörrhandtaget. - Dubbel-hurra!
- Inget supergeni, va? - Ett bowlingklot med stjärtfena.
Vi följer med människorna till en ny värld. Som jämlikar. Följ med.
- Säg det till vår "ledare" Bläckis. - Kära du, Jorden är döende.
Du är arg, men vill väl rädda livet på dem? Gör inte en riktig vän det?
- Hur hjälpa när han inte lyssnar? - Jag är glad att du frågade.
Det här känns skumt, hörni.
- Håll ihop. - Visst, Bläckis.
- Nu är vi framme. Ekolodsrummet. - Är det här ekolodsrummet?
Klart det är. Läs på skylten där. Ser ni? "Ekolodsrum".
- Varsågod, gästerna först. - Det ser ganska mörkt ut där inne.
Du har en lampa på huvudet, dummer. Titta på allt ekolod här!
Det här var det största ekolod som jag nånsin sett.
Tja... okej. Kom nu, hörni.
- Var är allt ekolod? - Har vi kommit rätt?
Det där är en vägg.
Jaha, Maura, var är... ekolodet?
Maura? Vad är det som händer? Vad gör du? Hallå!
Räddar våra liv. Som en riktig vän. Du tackar mig på den nya Jorden.
Vi borde inte ha litat på Darcy. Man såg inte hans knän.
Det var Maura som lurade oss! - Du är inte min vän mer!
Vänner äter inte och kräks upp sina vänner!
Ja, allt är Mauras fel. Det är dags för mig att ta kommandot.
- Skojar du eller? - Jag väntar på inspirationen.
Räckte det? Maura kanske förrådde oss för att du ignorerade henne?
- Du är galen. - Som tycker att vi är i samma båt?
Och tror att vi kan ha en chans att hitta Nathan om du litar på oss?
Ursäkta mig.
- Varför skriker vi allihop? - Är du Nathan?
Ja, jag antar att jag är det.
- Nathan! Ja! Ja! - Nathan, du måste följa med oss.
Jag är ledsen, men jag är lite uppbunden just nu.
- Slit dig loss då. Du är ju enorm. - Varför?
På min tid myllrade havet av liv.
Nu är det ett hål av brustna drömmar och alla mina vänner är döda.
- Jag som trodde att jag var butter. - Nathan, jag bara...
- Bläckis här. Jag är ledare här. - Har du inte gjort nog med skada?
- Men jag... - Jag varnar dig! Ett, två, tre!
Nedräkning till uppskjutning.
- Vad gjorde jag? - Skeppet verkar starta.
Nedräkningssekvens påbörjad. 30 minuter till uppskjutning.
- Gör nånting! - Det är inte lönt.
Jo då. Du sa att alla dina vänner var döda, men Kraken då?
- Kraken? Lever han? - Han sa åt oss att leta efter dig.
Han är instängd med sin koloni.
Kraken har räddat mitt liv otaliga gånger. Och jag hans.
- Det var tider det. - Som är över om vi inte räddar honom.
- Det är upp till dig, Nathan. - Flytta på er!
Utmärkt! En skål för vår nya värld!
Vår nya värld!
- Det kommer från Nathans bur. - Vänta. Nathan?
Utbrytningsförsök i tank 55.
Den stora späcksäcken förstör allt! Luigi, frys hela tanken! Nu!
- Du får inte. Då dör de! - Vem frågade dig, förvuxna mask?
- Jag trodde att vi var vänner. - Ta upp det på gruppterapin.
- När är det? - Aldrig!
- Men du sa att jag fick... - Tyst! Du kan få hålla tyst!
Frysaggregat aktiverat.
- Jag sa det ju. Jag kan inte. - Vad är det för ljud?
Frysaggregatet. Det är jättestarkt. De har straffat mig, men inte så här.
De ska göra fiskpinnar av oss!
- Rör på er, annars fryser ni! - Evo! Bläckis! Tänk!
Låt mig vara. Du har rätt, Alice. Jag har gjort nog med skada.
Hur många liv har jag gjort slut på? Mammor, barn, mina närmaste vänner.
Jag är ingen ledare. Jag är en mördare.
Nu får det räcka! Är det så här vi ska ha det, gnälliga bläckfisk?
Vi behöver dig nu. Dina vilda planer! Ditt driv!
Så upp och hoppa nu och visa var skåpet ska stå! Det är en order!
Okej. Låt mig tänka nu.
- Jag vet! - Ursäkta. Det var bara jag.
- Har nån en idé? Vad som helst. - Verkligen?
Jag vill höra era idéer. Och fort.
När jag blir för uppspelt så slutar min lampa att funka.
- Evo, du är ett geni! - Är jag?
Vi ska inte sänka frysaggregatet. Vi ska få upp det till max.
Vi ska pressa det så hårt att det kraschar. Nu kör vi!
Hur ska vi öppna den där luckan?
Jag har en idé! Jag är liten nog att komma in och öppna luckan!
Och Evo är ju elektrisk, så han kan säkert slå ut elektriciteten.
- Men den är för liten för dig, Alice. - Jag fixar det här. Blunda nu.
Få hit en tentakel och håll den här!
- Vad är det för nåt? - Fortsätt blunda. Och nu...
Så där. Okej, ni kan titta.
- Tack! Jag tar den där. - Hon öppnade den.
Bra jobbat, Alice. Och gör aldrig om det där.
Evo, nu är det upp till dig. Bara du kan handskas med elektricitet.
Vi behöver dig. Lista ut hur man vrider upp den till max. Och fort!
- Ska bli, kapten! - Jag vet att du klarar det.
Okej, var inte rädd nu. Aj!
Nu kör vi.
Okej, här är en röd sladd och en grön sladd. Vilken kapar jag?
- Röd! - Grön!
Grön och röd, okej!
Är du okej, Evo?
Det är en elektrisk oogle-boogle-woogle!
Jag har aldrig känt så här förut!
- Är du okej, kompis? - Jag har aldrig mått bättre.
Vi klarade det! Vi gjorde det tillsammans!
Men vi har fortfarande ingen väg ut.
Jag tycker att vi ska... höra om nån annan har en bra idé.
Får jag komma med ett förslag? Prata med ögat.
- Hallå, farbror ögat. Jag heter... - Inte mitt öga. Det där ögat.
Det kallas "kamera". De tittar på oss genom den.
Hallå? Maura?
Vi behöver din hjälp.
Min hjälp, fast jag är dummare än en säck med mögliga alger?
- Sa du inte det? - Nej.
Den enda som är så dum är jag. Du gjorde rätt som lämnade oss.
Inte "oss". Dig. Du är problemet, Bläckis.
Du har rätt, men du kan rädda oss.
Och kolonin. Jag ber dig på alla mina åtta knän.
- Varför skulle jag? - För att vi måste lita på vårt lag.
Oavsett vilka val du och jag har gjort så är vi ett lag.
Vi är en del av det till slutet.
Som kommer rätt snart om du inte hjälper oss.
Jag vet inte, Bläckis.
Vi kommer dö. Om nån vill mig nåt så kör jag in lampan i eluttagen.
- Nej, Evo. Det måste finnas... - Ett sätt.
- Klart hon hjälpte oss. - Lycka till, mina vänner.
Om ni ser pingvinen, ge honom en omgång från mig.
Lugn, Nathan. Vi ska få ut dig.
- Efter allt vi upplevt tillsammans. - Vi har känt varann i typ 40 minuter.
Det är sant. Då sörjer jag dig inte.
- Lägg ner den där! - Bläckis!
- Tack, Maura. - Du kan inte bestämma över mig.
Det är jag som har frysgeväret. Jag är chef här och jag bestämmer.
- Uppskjutningssekvens Grön. -Luigi, Ralph, till bryggan, vi åker!
Jorden är vårt hem, ditt fotflaxande fjäderfä! Vi lämnar den inte.
- Glöm det! - Åh nej!
Nej!
- Va? - Evo!
Nekad åtkomst till avstängning. Uppskjutning om två minuter.
- Kom igen! - Ledsen, killen.
- Låt bli min vän! - Vad nu?
Hjälp till, hörni!
Hörru, Darcy! Frys!
Mitt i prick!
Nu är det slutlekt!
- Lägg ner ditt vapen. - Lägg ner ditt vapen själv.
- Lägg ner ditt vapen. - Lägg ner era vapen!
- Alice, du har inget vapen. - Vilken rolig lek.
- Säg att jag ska lägga ner vapnet. - Du, Ralph? Ledsen!
Det finns ganska mycket tomrum här inne.
Det kittlas!
- Kom och ta mig! - Kom ut, räddhare!
Jag är en räka.
Bra jobbat, Alice! Åh nej!
Dumma människoapparat!
Maura! Ser du nåt som stoppar en valross?
Inget kan stoppa en valross!
- Maura! - Jag letar!
- Va? - Nej! Maura!
Åh nej!
Uppskjutning av dvalkapsel.
Förutom det här. Det stoppar absolut en valross.
Evo!
Jag är hemskt ledsen, Evo.
- Bläckis, upp nu. - Nej! Jag vill stanna hos honom.
Vi kan sörja sen. Vi måste befria Nathan och rädda kolonin. Nu!
Uppskjutningssekvens Orange. Nedräkningen är påbörjad.
Vad gör vi? Du har lyssnat på det här hela dan. Nåt måste väl ha fastnat?
Det kunde lika gärna vara swahili.
- Systemfel. -Ingenting funkar!
Två, ett - uppskjutning.
- Gör nåt, Alice! Visa vad du kan! - Jag borde nog stretcha lite först.
- Dansa! - Okej, nu kör vi!
- Kom igen, Alice! - Okej, det funkade inte.
Evo!
Hej då, kompis!
Alla varelser släpps ut.
Men Nathan då? Nathan!
Alla luckor utom Nathans öppnades. Vi var så nära!
- Jag orsakade det, allt är mitt fel. - Det är över, Bläckis. Kom nu.
Har ni tappat bort nåt, hörni?
- Var är jag? - Du lever!
- Varför luktar jag valtunga? - Som du skrämde oss, kompis.
Jag är okej. Men jag vet inte med den här.
Men vi är inte klara än. Jag har en vän att rädda.
Hoppas vi inte kommer för sent. Nu sätter vi fart, mina små vänner!
- Kan du sluta med det där? - Det händer när jag är nervös.
Tysta! Jag hade hoppats att Bläckis och Nathan skulle räddat oss nu.
Jag är ledsen. Det finns inget mer som vi kan göra. Allt är över snart.
- Morfar! Är du där? - Bläckis!
- Bläckis, är det du? - Inte bara jag.
- Kraken? - Nathan!
Det där var en röst som jag inte har hört på ett tag.
Om du inte kan flytta klippblocken så hör du den inte igen, tjockskalle!
Allihop, ur vägen!
Kom igen, Nathan! Du klarar det!
Kom igen!
- Nej, sluta inte! - Det är inte lönt.
- Man måste lossa den inifrån. - Jag tar mig in!
Du blir mosad! Tack, men du ska inte se det här. Snälla, bara stick.
Aldrig! Jag ställde till med det och ska fixa det.
- Nej! Lyssna på mig nu. - Det har jag ju aldrig gjort förut.
Kom igen!
Där! Om vi får loss den där stenen kommer den stora klippan röra sig!
- Åh nej! - Åh nej.
Nathan! Vi måste göra det tillsammans. På tre. Tre!
Så där! Stick nu! Va?
Vi klarade det!
Fort, alla ut!
- Hurra! Jippi! - Bläckis, vi klarade det!
Bläckis? Åh nej!
Bläckis! Åh, Bläckis...
Min lilla oansvariga pojke.
Åh nej...
Vad är det där?
Vad gråter alla för?
- Du räddade oss. - Vi räddade oss. Tillsammans.
Det kallas lagarbete. Påminn mig om att förklara det för dig. Skojar!
Du är en äkta ledare nu. Det är dags för dig att ta min plats.
Nej! Vi ska alla hjälpas åt och göra allt bättre.
- Hur ska alla få plats på tronen? - Alice får banta.
Inte ditt problem, morfar. Du får sparken!
- Det är inte så illa här nere. - Det är det inte där uppe heller.
Jag har inte varit där på ett tag. Jag skulle behöva en reseledare.
- Min vän, du räddade oss. - Snälla du.
Som när du räddade mig från varelsen utanför Tokyo som sprutade atomeld?
Och jättenattfjärilen som jagade bort oss. Mysko sommar!
- Vad sägs? Du överlevde. - Så klart. Jag tål det mesta.
Läget, snubben?
Jag har en plan. Vi börjar i söder och lägger alla ägg vi kan.
Inga begränsningar. Vi snackar äggorgie så långt ögat kan nå.
- Betyder det att du lämnar? - Att ni ska följa med oss.
Ditt rike är inte bara en grotta nu. Vi befolkar haven med miljarder ålar.
- Och marulkar och kräftdjur. - Ni kan skatta er lyckliga.
- Jag är den sista i min art. - Är du säker på det?
Hej, snygging!
Jag behöver...
Vi ses sen, hörni!
- Jaha... Vad ska vi göra nu? - Vad skulle en människa göra?
Hjälp!
- Hallå! - Mamma!
Text: Thomas Jansson Scandinavian Text Service 2017
Ansvarig utgivare: Kristina Pesznecker Scanbox Entertainment Sweden AB